Tilblivelsen af Halløj på badehotellet
Efter Monty Python ville jeg lave noget med Connie.
Jeg talte med min gode ven Jimmy Gilbert -
- som producerede "The Frost Report".
Han blev siden chef for BBC's underholdningsafdeling.
Vi spiste frokost på Gun Room, som i dag hedder Cibo.
En herlig restaurant.
Han spurgte, hvad jeg ville. Jeg ville lave noget med Connie.
Jeg skulle så tale med Connie og meddele ham, hvad jeg ville.
Så jeg satte mig ned med Connie. I 20 min. diskuterede vi -
- om vi kunne lave en mand/kvindeting i stil med Nichols & May.
Men John Bird og John Fortune havde gjort det alt for godt.
Så nævnte en af os det der hotel, vi havde boet på.
Og på 10 min. besluttede vi, at det var sagen.
Vi ringede til Jimmy, som godkendte det. Vi skulle skrive et pilotafsnit.
Han stolede virkelig på os.
Inspirationskilden til Basil Fawlty
Han var så umotiveret uhøflig. Som alle britiske hoteldirektører-
- mente han, at hotellet ville fungere glimrende uden alle gæsterne.
Det var altid gæsternes fejl.
Disse besværlige mennesker, som stillede spørgsmål og klagede.
Han sad ved sit skrivebord og stirrede ud i den tomme luft -
- men så snart nogen kom ind, foregav han at være meget optaget.
Jeg iagttog ham nemlig engang.
Han lod, som om han ikke vidste, at man var der.
Når man gjorde opmærksom på sin tilstedeværelse, lød det: "Hvad?"
"Hvad er der nu?"
Engang bad jeg ham bestille en taxa. "Hvad", sagde han.
"Vil du ringe efter en taxa"?
"Ringe efter en taxa?"
"Ja, tak"... "Så pyt da".
Han var fantastisk uforskammet og uvillig.
Han var ret lille, mens konen var et monstrum.
Han var helt klart under tøflen.
Ved at vende det om, jeg er jo høj, og Pru er ret lille-
- nedtonede vi de tydelige aspekter ved en tøffelhelt.
Men han blev bare ved.
Noget ud over det sædvanlige var, da Eric...
En dag ventede Eric og jeg på at blive hentet til en optagelse.
Eric havde stillet sin mappe ved døren, mens vi kastede bold.
Derefter gik han hen til receptionen, og Sinclair så ham komme...
"Hvad er der nu?"
"Jeg stillede min mappe her".
"Den står på den anden side af muren". Så pegede han ud ad døren -
- mod en hvid mur på den anden side af pølen.
Så sagde han: "Den står bag muren".
"Bag muren"?
"Ja, jeg stillede den bag muren".
"Hvorfor i alverden gjorde du det?"
"Det kunne jo være en bombe", og så fortsatte han med at skrive.
"En bombe?" Og Sinclair sagde: "Vi har haft personaleproblemer".
Han troede, han havde fyret nogen, som ville hævne sig med en bombe.
Optagelserne
Da vi indspillede det andet afsnit, kom det bag på mig -
- hvor lidt folk grinede.
Underbevidstheden registrerer det, men man skubber det til side -
- for man skal jo optræde.
Hvis man undrer sig, bliver præstationen dårligere.
Bagefter spurgte jeg, hvorfor ingen grinede. Ingen vidste hvorfor.
Nogen sagde, det var ok, men det første afsnit var langt bedre.
Senere hørte jeg, at BBC havde inviteret en stor gruppe -
- fra Islands tv.
De havde været så venlige at vælge vores serie som offer.
De første fire rækker var besat af islændinge.
Jeg husker en svag lugt af torsk, som jeg ikke kunne forklare.
Det var en billig joke.
Men det var forklaringen. BBC ville hellere underholde islændingene -
- end give os de bedste optagelsesforhold.
Rap farce
Vi var dygtige rent fysisk.
Andrew og jeg var ret dygtige til den slags fysiske humor.
Keaton og Chaplins fysiske optræden er ganske enkelt fantastisk.
De kunne gøre noget, jeg aldrig ville drømme om-
- men i vor tid var Andrew og jeg dygtige, og vi havde øvet os meget.
Mht. studiepublikummet sagde jeg til skuespillerne -
- at min teori var, at folk griner mere i grupper -
- end når de er alene eller par.
Derfor måtte vi agere meget hurtigere-
- for folk ser serien derhjemme alene, eller sammen nogle venner.
Vi skulle agere hurtigst muligt. "Nøglen er mikrofonen".
"I behøver ikke vente på, at publikum stopper med at grine -"
"- for det er seerne, der ser det".
"Mikrofonen hører jer, klø bare på. Vent ikke på publikum -"
"- for så mister I momentum, og så griner seerne ikke."
Skuespillerne var nødt til at vænne sig til det.
Det gælder om at holde et højt tempo.
Det kan man ikke gøre på en scene.
Visuelle jokes kan de se-
- men replikker må vente, indtil de er stille, og det hæmmer tempoet.
Selvom publikum griner meget til "Saturday Night"-
- er det ofte ikke så godt, for latteren hæmmer tempoet.
Fysisk komedie
Jeg elsker scenen med Twitchen, fordi det er dødpinligt -
- når man har glemt en persons navn.
For visse personer betyder det så meget.
De fleste tror, han besvimer, fordi han har glemt Twitchens navn.
Men han besvimer, fordi han ikke vil sige "Twitchen" -
- til nogen, som har nervøse trækninger.
Det er sjovt med det desperate i at besvime for at undslippe...
Jeg syntes, resultatet blev godt.
I det øjeblik man tøver i en komedie, bliver det en katastrofe.
I "Fisken de kaldte Wanda", hvor jeg fik frakken over hovedet -
- og Kevin Kline slog mig i hovedet med bækkenet -
- syntes vi, det var vellykket. Jeg spurgte, om han slog mig rigtigt.
Instruktør Jonathan Benson sagde: "Ja, det gjorde han vist".
"Gør det igen", sagde jeg. For man må satse hele butikken.
Når Pru slår O'Reilly med paraplyen -
- så havde de polstret den.
Derfor virker det ikke ægte. Jeg vidste ikke, den var polstret.
Pru er for sød. Hun slog ham ikke hårdt nok.
Man skal give sig 100%, for ellers bliver det ikke morsomt.
John lod sig fængsle af denne person -
- så han ringede og bad mig komme og se på det.
Jeg husker, at jeg så ham-
- men det var historierne om ham, som blev ret berømte.
Eric Idle havde glemt sin kuffert i lobbyen -
- og Donald Sinclair stillede den bag haveskuret -
- fordi de troede, den indeholdt en bombe.
På et tidspunkt i Spisestuen gik han hen til Terry Gilliam -
- flyttede rundt på servicet og sagde: "Sådan gør vi i vores land".
Disse to historier bidrog til at skabe den særlige atmosfære.
Da Jimmy Gilbert spurgte, om John ville lave sin egen serie -
- ønskede John at lave noget, som byggede på Donald Sinclair.
Vi havde skrevet en hel del sammen.
Han spurgte, om jeg ville være med til at skrive et pilotafsnit.
Selvom der var gået to år, siden han havde mødt Sinclair -
- så havde Sinclair indprentet sig i Johns hjerne.
Han vidste, "Sinclair" virkelig kunne skabe fadæser på hotellet.
Som hans skuespillerkone -
- skulle jeg holde ham nede på jorden.
Lidt a la Polly eller Sybil.
At arbejde med John
Jeg ville gerne arbejde med ham. Vi havde skrevet sammen før.
John var...
Jeg havde...
Han stolede på mine instinkter, så jeg sagde min mening:
"Nej, det tror jeg ikke på. Hvorfor siger han sådan?"
John hjalp mig med at træde frem og skabe ideer.
Jeg husker, da vi... Han fik mig til at grine meget.
Vi havde en del dejlige stunder.
Vi legede med ideerne.
I "Rotten Basil" skulle vi bruge en rotte -
- men at den dukkede op samtidig med inspektøren var for konstrueret.
Men Manuel kunne jo holde en rotte, som han troede, var en hamster.
Og John sagde: "En sibirisk filigranhamster".
Senere tænkte jeg, at det passede perfekt -
- men stammede ideen mon fra papegøjesketchen?
En anden gang, hvor vi manglede en idé, var...
episoden med bryllupsgæsterne.
Da den seksuelle spænding bygges op, især hos Basil -
- for mrs. Peignoir flirter med ham.
Sybil er ikke hjemme, og mrs. Peignoir banker på Basils dør -
- for at bestille en vækning.
Da Sybil kommer og banker på, går Basil i panik -
- fordi han tror, mrs. Peignoir er kommet tilbage.
Han beder hende forsvinde, mens spændingen stiger.
"Forsvind, dumme kvindemenneske". Men så opdager han, det er Sybil.
Og den overgang... Hvordan skulle det virke -
- når han åbner døren for Sybil?
Det lykkedes ikke, men så sagde John Howard Davies, han kunne sige:
"Hvilket mareridt"!
Det var genialt, for det var virkelig Basil.
Det gifte forfatterpar
Jeg tror, at eftersom vi var mand og kone -
- så kunne vi spøge om alting.
John kunne virkelig få mig til at grine.
Når vi virkelig syntes om noget, som fx "Nichols and May"...
Der var visse ting, som vi var helt enige om.
Da John havde det ry, han havde og var den, han var -
- så kunne jeg på en eller anden måde...
Det er som at være hos en forælder, som man har tillid til.
Så behøver man blot "være".
Jeg var ikke bevidst om det, men jeg mente, det var hans ansvar.
Han er en ægte Python. Han er respektløs og hårdhudet.
Han sagde... der var noget med BBC's komedieserier...
"Det er ligegyldigt. Du skal bare slappe af og agere".
Tjenestepigen Polly
Nogen har beskrevet hende som seriens Laertes, som i Hamlet.
Fornuftsvæsnet, som er omgivet af en masse galskab.
Hun udfylder den rolle. Hun er ikke en komisk figur.
Det er en fantastisk fascinerende rollefigur.
Basil kunne ikke været blevet spillet...
Ikke engang med Johns store komiske evner.
Havde han været af middelhøjde, kunne han ikke spille Basil.
Der er noget med hans høje, og hvad han bruger den til.
Den er nærmest fjernstyret, og det skaber en vis distance.
Det, sammen med hans lidenskab og desperation...
Hans store spillerum for...
længsel, vrede og vanvid... Dét kan John vise med sin krop.
Han er lidt som Alice i Eventyrland. Han kan skifte form og højde.
Hans højde var altafgørende.
Og Johns timing og sprogfærdighed.
Han var sin egen selvmodsigelse.
Han kunne være så dygtig og samtidig enormt dum.
Tænk, at serien har så stor succes efter så mange år.
Hele serien tog ca. tre måneders arbejde -
- ud af min 60-årige karriere. Jeg har mest lavet radio og teater.
Jeg havde lavet noget tv, men ikke så meget igen.
Jeg spillede hovedrollen i en farce -
- da John Cleese, som jeg kendte fra hans selskab Video Arts -
- som lavede uddannelsesfilm til virksomheder...
Han kontaktede mig og sagde, at han og Connie havde skrevet en serie -
- og spurgte, om jeg ville spille den spanske tjener.
Jeg havde aldrig før lavet en hel komedieserie. Det lød spændende.
Han fortalte om min figur, og jeg så straks problemer foran mig.
"Jeg tror ikke, jeg kan tale med spansk accent. Hvad med tysk?"
"Tysk er mit modersmål". Han sagde: "Nej, det tror jeg ikke".
Forestil jer Manuel som en tysk tjener?
Så var hotellet jo blevet en succes.
Succesopskriften
Jeg fandt manuskriptet genialt.
Allerede da vi lavede sæson 1, fik vi alle en god mavefornemmelse.
Der var intet sammenligningsgrundlag, så jeg spurgte en kameramand -
- som har filmet mange komedieserier:
"Du er jo gammel i gårde... Er den her serie god"?
"Ja", sagde han. Det gav mig selvtillid.
Og den blev langt mere end det.
Den fik en enorm succes.
Og det var ikke kun serien, som fik stor succes.
Manuel blev fantastisk populær overalt i verden.
Men Andrew Sachs er ukendt, og det passer mig fint.
Rollebesætning
Hans energi, komiske opfindsomhed og timing.
Det var en ære at lave så mange scener med ham.
Han var meget stærk, så han kunne løfte mig op-
- og smide mig ned på gulvet, hvilket jeg havde prøvet så tit.
Det var et godt makkerskab.
Hele skuespillertruppen havde en familiefølelse.
Man bliver en slags familie, når man arbejder og repeterer.
Man er åben over for forslag fra hvem som helst.
Vi havde for eksempel...
Halvvejs gennem repetitionerne kom tedamen -
- med te og brød på et lille rullebord.
Hun ventede tålmodigt, indtil vi var færdige med arbejdet -
- og så holdt vi kaffepause.
Og nogle gange bemærkede jeg...
Instruktøren John Howard Davies, og Bob Spiers i sæson 2 -
- og John Cleese ville altid høre, hvad andre mente.
Det omfattede til og med tedamen.
Hvis der skete noget sjovt, iagttog nogle i produktionsteamet-
- hende for at se, om hun grinede. Gjorde hun det, var det en befrielse.
Så hele holdet og truppen var meget åbne.
Jeg tror, at vi alle...
vi fungerede ganske enkelt som et team.
At være verdensberømt
I et tv-program ville en lille pige lære Manuel at tale engelsk.
Jeg optrådte i programmet i fuld mundering.
Hun troede, jeg var en spansk tjener.
Så læne jeg hende at lave morgenmad. Det var virkelig sjovt.
Hun fik ikke ødelagt illusionen.
Jo, bagefter måske, da jeg tog sminken af.
Det var der en hel del af. Det kunne blive kedeligt i længden.
Men hvis det var noget i stil med det program..
Noget, som var meget populært, var at bede mig komme -
- til virksomhedskonferencer som Manuel og ødelægge det hele.
Der stod direktøren for IBM og snakkede om at sælge mere...
over for en masse mennesker.
Jeg gjorde det i Barcelona en gang.
Det var meget seriøst og alvorligt.
Jeg havde talt med direktøren på forhånd -
- og vi havde forberedt det hele.
Han stod der og holdt tale...
Pludselig, bagest i lokalet, hvor det fandt sted-
- kom jeg ind og sagde: "Stop, señor! Ikke for Dem. Privat".
"Er kun for IBM-folk Ud med Dem. Heraus".
Det sagde jeg til direktøren, og folk elskede det.
Et ægteskab indgået i helvede
Hun voksede op i branchen. Forældrene havde vist -
- et pensionat i Eastbourne.
Så hun voksede op i branchen.
Jeg tror, de mødtes...
da Basil netop havde aftjent sin værnepligt.
Han gik ud for at fejre det og mødte hende på en bar.
Hun faldt for ham, fordi han var en flot og tiltrækkende fyr.
Han faldt for hende, fordi hun var tiltrækkende...
...som de piger, man finder i magasiner.
Desuden kendte hun branchen.
De giftede sig i en fart og fortrød det senere.
Under optagelserne
Man tænker ikke på, om det er sjovt eller ej.
Man håber, man kan klare den næste overgang eller replik.
Man tænker ikke på, om det er sjovt eller ej.
Det er et arbejde, som skal udføres så godt og effektivt som muligt.
Jeg kender ingen skuespillere, som siger, at...
Men jeg ser tilbage på det med stor kærlighed og glæde.
Jeg tænker ikke, at det var rædsomt. Tværtimod.
Man fik mange gode venner.
Men i det store hele tænker man ikke sådan som skuespiller.
Hvis det er en rædsomt rolle, eller et dårligt skrevet stykke -
- som bliver taget af plakaten efter to forestillinger, så...
Men når man tænker tilbage på denne serie, bliver man...
meget taknemlig. Genudsendelserne er jo en god ting.
Fejlfri Fawlty
Et strålende komediemanuskript -
- som til tider går over i ren falde-på-halen-komedie.
Fantastisk skrevet og veludført.
Så ting som at slå på en bil bliver et højdepunkt.
Dem:...
Så er der øjeblikke, hvor...
Der er visse gribende scener, hvor man indser-
- at hun holder meget af ham, at de ikke vil forlade hinanden.
Jeg siger ofte, at den bedste komedie bygger på smerte.
De pinefulde stunder, komiske eller gribende-
-er noget, jeg sætter højt.
Da vi skulle indspille, viste vi det for et nyt publikum.
Kameramænd, lydteknikere, assistenter og mange andre.
De grinede også, hvilket gav os selvtillid.
Jeg krævede, vi skulle lave nogle repetitioner om eftermiddagen.
Vi glædede os til programmet, men var rystende nervevrag.
Det er ikke, som at blive stillet foran en henrettelsespeloton.
Men snarere som at stå på en scene. Man er urolig og nervøs.
Det skal helst overstås, men man nyder processen.
Den proces følte jeg i den grad med Halløj på badehotellet.
Nok mere end med andre programmer.
Man blev begejstret. Det var svært at falde i søvn efter et afsnit.
Fawltys fede manuskripter
Det bekom mig fint, at manuserne var meget længere -
- end i andre komedieserier, for jeg vidste, det blev sendt på BBC 2 -
- og at vi havde en fleksibel tidsramme.
Nogle afsnit var på 34-35 minutter, andre lidt kortere.
På en måde kunne de ikke sendes rent kommercielt -
- for de plejer at vare 22,5 minutter.
Men det blev aldrig et problem.
Jeg har altid ment, at man ikke kan lave komedier hurtigt nok.
Jeg håbede, de ville overholde tiden, hvilket aldrig var tilfældet.
Men det rørte mig ikke, for drivkraften var så stærk -
- at den ikke kunne standses.
Engang havde vi ingen slutreplik, så vi måtte improvisere.
Energien gjorde det muligt for os at gøre ting -
- som ikke havde været muligt i en almindelig komedieserie.
Manuel går op i luer
I scenen med ildebranden...
insisterede jeg på at repetere alt om eftermiddagen.
Vi satte ild til ham i køkkenet, og han brændte fint.
Han blev forbrændt på ryggen og armene. Det gjorde ret ondt.
Men han var meget tapper og slog smerten hen.
Næste gang brugte vi ikke ild, og så begyndte optagelsen.
Bagefter havde han virkelig ondt, og han klagede indirekte.
"Det der gjorde altså nas". "Men scenen var da sjov", sagde jeg.
Ifølge britisk tradition er de bedste komiske figurer også skurke.
Det gælder ikke rigtigt for Basil, for han er også meget sårbar.
Han er faktisk ret elskværdig, og han formår at fremstille -
- vore inderste følelser.
Han bliver tit rasende, og dog er han hundeangst for Sybil.
Så han har faktisk ikke en chance. Han har tabt på forhånd.
Men han er meget kompleks. Der er mange teorier om ham.
Men det er fuldstændig ligegyldigt. Man skal ikke analysere alting -
- for at finde ud af, hvorfor Basil ter sig, som han gør.
Tanken er at få folk til at grine.
Verdens sjoveste komedieserie
Folk spørger tit, hvorfor serien får dem til at grine -
- men der findes intet let svar på det.
Ting er enten sjove eller ikke sjove.
Jeg griner fra start til slut, og det sker ellers sjældent.
Jeg læste manuserne i sengen og faldt på gulvet af grin.
Jeg grinede til den sidste repetition og optagelse.
Hotelinspektørerne.
Først i firserne arbejdede jeg i Texas i Houstons opera -
- med "My Fair Lady". Jeg spillede Doolittle.
Jeg blev kaldt op på scenen, så jeg forlod min loge -
- og kom forbi et rum, hvorfra der lød latterbrøl.
Da jeg gik forbi, kom en høj, ranglet mand ud og sagde:
"Jeg har lige set dig i tv med ham der Fawlty".
De slog sig på lårene af grin. Det var et meget morsomt afsnit.
Både pinefuldt og sjovt.
Der, hvor John vil dysse mig ned, fordi jeg råber i restauranten...
Under repetitionen bad jeg ham om ikke at slå mig for hårdt-
-for han er jo en stor og stærk mand.
Dengang var han jo ung, stor og stærk.
"Slå ikke rigtigt. Foregiv".
Men det var meget sjovt.
Den røgede sild og liget
I det afsnit jeg var med i, oplevede jeg aldrig, at John -
- blev ophidset, vred eller mistede kontrollen.
Jeg så en perfektionist, hvilket jeg syntes var dejligt.
Han vidste, hvad der var rigtigt, og hvordan trådene skulle samles.
Hvis ingen anden så det, begyndte han at instruere.
Charlie Chrichton var instruktør i filmen "Fisken de kaldte Wanda".
Men John instruerede halvdelen af filmen.
Han ved virkelig, hvordan komedier fungerer.
Han...
Han støttede de andre skuespillere for at få et godt resultat.
Der er rædsomme instruktører, som nedgør skuespillerne -
- og på den måde opnår man intet.
John bakkede os flot op.
John var henrykt, når det kørte på skinner for andre.
Jeg har aldrig set ham gøre noget undergravende eller ikke-kreativt.
Rotten Basil
Serien forbrød sig vist mod mange af den tids regler.
Den var helt enestående.
Andre komedieserier overholdt nogle strenge regler.
Derfor blev den så unik. John Cleeses figur Basil...
Der har ikke været noget lignende i fjernsynet siden.
Han var så uforskammet og ond. Han var en slags antihelt -
- hvilket var opfriskende og sjovt.
Der var meget farce over serien.
De fleste komedieserier fulgte visse normer, han brød dem.
Den var meget farceagtig. I næsten alle afsnit -
- forsvinder han ind i en anden verden.
I det afsnit jeg var med i, da rotten dukker op fra kiksedåsen...
Jeg griner stadig, når jeg tænker på det.
Og i den med liget og andre afsnit var der meget farce i.
Og derfor elsker vi serien. Han kan bare få folk til at skraldgrine.
Psykiateren
Historien bag mit afsnit var...
I sæson 1 sad jeg med en adresseliste-
- over landets skuespillere, John havde en tilsvarende.
Han ringede tit og bad om råd mht. rollebesætningen.
"Jeg skal bruge den her type", og jeg foreslog jeg nogen.
I sæson 2 ringede han og sagde, han havde et stort problem -
- med rollebesætningen.
"Jeg skal være mere uforskammet over for en figur end nogensinde".
"Det slår endog Python. Jeg beskriver ham som en abe".
"Medmindre jeg kender personen, tør jeg ikke gøre det".
"Må jeg sende manuset til dig, for jeg tror, det er lige dig"?
Dengang holdt man generalprøve dagen før selve optagelsen -
- over for alle teknikerne.
Bagefter sagde jeg til John: "Hvad skal jeg gøre?"
"Jeg kan ikke gennemføre det uden at grine. Det går bare ikke".
Han: "Det går bedre foran publikum. Se bare på skrækken i mine øjne".
Han fik ret. Han var skrækslagen, og så tog jeg mig sammen.
Byggearbejderne
Han er den mest komplekse og originale figur, jeg har mødt.
I fjernsynet og alle mulige andre steder.
Alligevel...
er han fantastisk ægte.
Han er verdens skøreste mand, alligevel besidder han en vis logik.
Hans figur er sammensat af så mange forskellige komponenter.
Han er meget sex-forskrækket -
- eller bange for alt, der er det mindste ubekvemt.
Selvom han er rablende gal og har sine sjove gangarter -
- er han meget følsom og genert på andre områder.
Han er en helt fantastisk fysisk skuespiller.
Foruden de sjove gangarter er hele hans fysiske fremtoning -
- utrolig sjov og elegant.
John Cleese må have meget pantomime i sig.
Han er en herlig skuespiller, og hans figur er fantastisk.
Jeg tror aldrig, der har været en figur som Basil Fawlty.
Basil Fawlty er den sjoveste figur, som nogensinde har optrådt i tv -
- i alle lande, på samtlige kontinenter.
Sjov og helt vidunderlig. Man kan aldrig få nok af ham.
Oversættelse: H. Jensen. FilmTextarna AB 2010